Галиполийската гимназия на белогвардейците в Търново Сеймен, част 10
14 минути![Белогвардеци и семействата им през 1932 г.](https://i0.wp.com/sakarnews.info/wp-content/uploads/2023/04/belogvardeici-1935.jpg?fit=1024%2C455&ssl=1)
Белогвардеци и семействата им през 1932 г.
Екатерина Бендерева, Ксения Бендерева
От 1923 до 1926 година в Търново Сеймен, (дн. Симеоновград) е имало училище, наречено „Галиполийската гимназия“. В нея са се учили руснаци, които са пребивавали в България. Част от тях са близки на войниците от армията на генерал-лейтенант Врангел.
Започва да пише и публикува още по време на военната си служба. В невероятно тежките, нечовешки, условия на о. Лемнос успява да създаде драматичен театър, който изиграва повече от 80 спектакъла. През 1921 г. – 1923 г. е директор на създадения от него в Ямбол пътуващ руски театър. При работата му в Галиполийската гимназия се проявява изключителният му талант да превръща актьорите-любители в истински артисти. Репертоарът на училищния театър е сериозен и включва пиеси на руски и други автори. Но това не означава, че в училището не се изпълняват и по-забавни творби. Така например, учителят по латински език И. Ф. Абрамитов осъществява постановка на операта „Наталка – Полтавка”, а учителят по математика Г. Г. Данилов написва и реализира оперетата „Сватбата на функцията”.
Трябва да се отбележи, че благодарение на усилията както на учителския състав, така и на самите ученици, животът в гимназията е изключително наситен и разнообразен. Отбелязват се различни годишнини, в това число и тази, свързана с пристигането на изгнанниците в Галиполи. На 22.11.1924 г. по този повод се провежда скромно възпоменателно тържество, завършило с ученическа вечер. В програмата й са включени лекция на П. И. Кузнецов за анабиозата и литературна вечер. Литературната вечер е открита с кратко слово на ген. Курбатов, който просълзен, обяснява причината за това тържество, след което ученикът от осми клас Клешчук разказва за условията на живот в лагера в Галиполи. Вечерта завършва с представянето на пиесата на А. П. Чехов „Юбилей”.
Особено любим празник за всички е Великден. Съблюдаването на поста от цялата гимназия, посещението на всички църковни служби по време на Великия пост, старанието на всички да бъдат чисти и спретнати, да се въздържат от укорими постъпки постепенно създават атмосфера на очакване на велик празник. И ето, настъпва кулминацията – след Страстната седмица идва Пасхалното богослужение. В гарнизонната църква се събира цялото население на бившите казарми. Свещениците водят службата под великолепното пеене на двата хора – офицерския и ученическия. Военните стоят без да помръднат, със свалени фуражки. Момчетата гледат с възхищение кумирите си, особено генерал Лебедев, който не си позволява да помръдне по време на цялата служба. Разнася се „Христос Воскресе!” – дългоочакваният празник е настъпил, а с него и също така очакваният „Бял бал”.
За бала залата на територията на военното училище се украсява с гирлянди, трикольорни ленти и зеленина. Балът е и за военните, и за учениците. На сцената свири ученическият оркестър. По стара традиция балът се открива с полонеза, като начело са двойките на ръководителите на гимназията и военните със съпругите им. А след това следват валсове, мазурки, падеспан, па-де-катр, менуети, полки, а понякога, сред всеобщия шум и забраненият тустеп. Веселието продължава много след полунощ, и през това са забравени всички ученически и житейски несгоди.
След Великден настъпва време на усилена подготовка за годишните изпити. Те са жизнено важни, защото завършването на гимназията с медал дава право на стипендия в университета. Получаването на висше образование без нея за болшинството е почти немислимо, а това означава работа в мините, по строежите или на друга подобна тежка и почти неплатена работа. По тази причина животът на територията на гимназията почти замира. Учи се сериозно и навсякъде: до черните дъски в полутъмните и студени класни стаи, в спалните помещения, на слънчице по пейките на двора, на брега на Марица или до рекичката, минаваща през казармения двор и нежно наречена от децата „Юрочка”.
Така, накратко, е организирана и протича работата на Галиполийската гимназия в Търново Сеймен. За съжаление, когато вече всичко е уредено и основните проблеми са решени, поради липса на средства гимназията е закрита (1926 г.). Учениците и преподавателският състав са разпределени по другите руски гимназии в България, а именно, в София, Шумен, Варна и Пещера.
Край
При написването на материала са използвани:
1. Русская военная эмиграция 20 -х – 40-х годов. Материалы и документы.т.І., И-т военной истории Министерства обороны РФ и др., „Гея”, Москва, 1998
2. Баумгартен В.Ф. и др, Русские в Галлиполи. Сборник статей, посвященный пребыванию І армейского корпуса Русской армии в Галлиполи . EAG Druck, Берлин, 1923 https://www.prlib.ru/item/
3. Русская армия в Галлиполи, публ.и коммент. В.Лобыцына. Российский архив. История отечества в свидетельствах и документах ХVІІІ – ХХвв. Альманах, Студия ТРИТЭ, Рос. Архив, Москва, 2004, т.ХІІІ, с.451 – 468
4. Фотоальбом генерала А.В. Туркула https://humus.livejournal.
5. Каратеев М.Д. Белогвардейцы на Балканах, http://www.dk1868.ru/history/
6. Волков С.В. Участники Белого движения в России. http://swolkov.org/2_baza_
7. Галлиполийский вестник, №№ 2, 8, 12 – 1924
8. Пчелинцева Т. и др. Русский некрополь в Софии. Москва, „Минумшее”, 2011г.
9. Жуков Р. Спомени (непубл.)
10. Бендерев Д., Воспоминания о Софийской русской гимназии 1924–1934г., София, „Дуо В”, 2014г.
11. Централен държавен архив, архивни единици от фонд 166К, оп.3
12. Фотографиите на гет. Лебедев и П.И.Кузнецов са взети от http://www.sammler.ru/index.